12. tétel: Táblázatkezelés

A táblázatkezelo szoftvereket az az igény hívta életre, hogy gyakran ábrázolunk olyan számokat táblázatokban, amelyeknek azután oszloponként vagy soronként fel kell tüntetni az összegét és például százalékos arányát. Ebbol a rutinfeladatból notték ki magukat a táblázatkezelok, melyek ma már sokkal komplexebb feladatokra is alkalmasak: tudományos és statisztikai számítások, nyilvántartások vezetése, árlisták és grafikonok készítése, valamint egyszerubb adatbázis-kezelo muveletek. Az egyik legelterjedtebb táblázatkezelo a Microsoft Office programcsalád tagja, az Excel.
A táblázatok építoelemei a cellák, ezek tárolják a különféle adatokat. Ezek a cellák sorokat, oszlopokat alkotnak, ezekbol áll össze a teljes táblázat, amit munkalapnak nevezünk. A táblázatban szereplo cellákra az oszlop- illetve sor azonosítójával hivatkozhatunk. Pl. a C15-ös cella az a C oszlopban a 15. sorban van. Egy munkalapon 65536 sor és 256 oszlop van. Egy Excellel készített file, amivel dolgozunk, több ilyen munkalapot tartalmaz, amit együttesen munkafüzetnek nevezünk.
Táblázatokkal való munkánk közben gyakran szükségünk lesz több, különálló táblázatra, melyek egymással összefüggenek ugyan, mégis külön lapokra szeretnénk írni oket. Például egy cég költségvetését szeretnénk kiszámolni 1995-tol 1999-ig. Ilyenkor célszeru minden egyes évet külön munkalapon kiszámolni, mert így könnyebb lesz a kezelésük is, valamint könnyen lehet összesíto számításokat végezni, mondjuk egy újabb munkalapra.
Amikor egy Microsoft Excel fájlt a lemezre mentünk, mindig egy munkafüzetet mentünk el, sohasem egyes lapokat. Természetesen egy munkafüzetben tetszoleges számú munkalap lehet (akár egyetlen egy is). A táblázatban szereplo celláknak, illetve cellatartományoknak külön nevet is adhatunk.
A cellákba adatokat vihetünk be, alapvetoen két típusút: szöveg vagy számadat. Ha a bevitt adatot a program nem tudja számként értelmezni, akkor automatikusan szövegnek tekinti. A bevitt adatokon muvelteket végezhetünk, ezt a cellákba beírt képletek segítségével tehetjük. A képletekben konstans számokon kívül más cella tartalmát is felhasználhatjuk. Ennek elonye, hogy elkerülhetjük az ismételt begépeléssel járó hibát, valamint megkönnyíti a módosítások utáni újraszámolást. A cellákra a koordinátái megadásával hivatkozunk, illetve ha nevet adtunk egy cellának vagy tartománynak, a nevével is hivatkozhatunk rá.