Az algoritmus legnagyobb előnye a rugalmassága, ami annyit jelent, hogy az általam előzőleg bemutatott eljárások közül bármelyikkel összepárosítható (főleg statikus megvalósítás esetén), mivel a kódolt adat és a statisztikai modell jól elkülöníthető egymástól. További előnye még, hogy rendkívül kevés memóriát igényel, ezzel is elősegítve az ötvözést más tömörítési eljárásokkal. Az algoritmusnak azonban komoly hátrányai is vannak. Ezek közül a legjelentősebb, hogy minden byte kódolásakor több osztásra és szorzásra van szükség, melyek jelentősen lelassítják a tömörítést. A másik probléma, mely akadályozta az algoritmus megvalósítását, hogy a személyi számítógépek nem képesek olyan sok (könnyen akár 100) tizedesjegyű számok ábrázolására, melyet az algoritmus megkövetelne. A sebességbeli problémát különféle a szorzást és osztást segítendő matematikai táblázatokkal, illetve az újabb és újabb - mindig gyorsabb - processzorok pedig sebességükkel tűrhetően kiküszöbölik, az elvi probléma pedig különféle trükkökkel (pl. a már állandósult bitek letárolása, stb.) megszüntethető, így végül nem okoz problémát az algoritmus megvalósítása.
