A karakter egy absztrakt fogalom (és nem egy numerikus gépi kód, nem egy jel a papíron, vagy egy bit a kepernyon megjelenítve). Bizonyos karaktereket összefogva egy karakterkészletet (character set) kapunk. Az angol nyelvterületeken az egyik legelterjedtebb az ASCII karakterkészlet. Késobb az eredeti ASCII karakterkészletbol kezdetben egy-egy karakter lecserélésével, majd az eredeti ASCII karakterkészlet kibovítésével nyelvspecifikus karakterkészleteket alakítottak ki. Mivel sok nyelvnek nagyon hasonló karakterkészlete volt, érdemesnek tunt néhány nyelv karakterkészletét összevonva egy kibovített karakterkészletet létrehozni. Így jöttek létre például a szabványos Latin karakterkészletek.
Minden karakterhez hozzárendelheto egy szám, amely a számítógépek memóriájában tárolható. A szöveges adatok byte-sorozatként továbbítódnak a neten, és a lemezeken is byte-sorozatként vannak tárolva. A kialakult karakterkódolással kapcsolatos szabványok meghatározzák mely karakterekkel foglalkoznak, ezeket pontos névvel látják el, egy-egy számot rendelnek azokhoz, és megadják a karakterek byte-sorozattá való leképezését is.

Számítógép és a külvilág, vagy egy másik számítógép közötti kapcsolat megvalósítása során az információk átvitele kódolva történik. A bitcsoportoknak — amelyek elvileg tetszõleges számú bitbõl állhatnak — jelentést tulajdonítunk (kódolást végzünk). Az információátvitele során ezeket a bitcsoportokat továbbítjuk és a vevõ oldalon a jelentésének megfelelõen értelmezzük (dekódoljuk).
Természetesen a bitcsoportokban lévõ bitek száma, és a bitcsoportokhoz rendelt jelentés számtalan féle lehet, azonban a karakterek ábrázolásánál — a számítástechnika és informatika fejlõdése során — csaknem kizárólag az ASCII kódrendszer vált egyeduralkodóvá.

ASCII kódrendszer
Az ASCII kód az egész világon elfogadott szabvány a karakterek kódolásához.
American Standard Code for Information Interchange Amerikai szabványos kód az információ kölcsönös cseréjére
Nyolc biten kódolja az amerikai ABC kis- és nagybetuit, a számjegyeket és írásjeleket valamint különbözo vezérlojeleket.
Nyolc biten 28 = 256 különbözo karakter ábrázolható.
Az elso 128 kód mindig ugyanazt jeleni, a következo 128 kód országonként változhat.
Sajnos a magyar ABC összes betuje nem található meg
AZ ASCII kódrendszer kialakítása még abban az idõszakban történt meg, amikor még az adatmegjelenítõ perifériák még csaknem kizárólag mechanikus mûködésûek voltak (teletype, telex, géptávíró). Ezért a kódrendszerbõl hiányoznak azok a vezérlõ kódok, amelyek a már csaknem kizárólagosan használt képernyõ orientált rendszerekben használatosak: a kurzormozgató, képernyõtörlõ, stb. funkciókhoz rendelt kódok. Mivel ezekrõl a szabvány nem rendelkezik, ezért bizonyos inkompatibilitás van az egyes megjelenítõk között, hogy konkréten melyik vezérlõkaraktereket rendelték hozzá az adott funkcióhoz

ISO
Az ASCII kódrendszert 1977-ben az Amerikai Szabványügyi Hivatal megerõsítése, és jóváhagyása után a Nemzetközi Szabványügy Hivatal (ISO) is átvette és ISO646 néven regisztrálta. A PC-k megjelenésekor az IBM által hozzáadott 1 bites kiterjesztéssel újabb 128 karakter használatát szabványosította, amely kódrendszer Latin1 néven ismert. Ez tartalmazza számos európai nyelv — pl. francia, német spanyol, stb. — speciális nemzeti karaktereit, valamint a görög ABC betûit, táblázatrajzoló karaktereket is
Tervezte: European Computer Manufacturers Association ECMA Kivitelezte: Internet Assigned Number Authority a Multi purpose internet mail extensions számára

ISO-8859-2 ban van a magyak, közép eu nyelvek

Unicode
A Unicode (ejtsd: junikód) egy lehetséges megoldás a természetes nyelvekben megtalálható különbözo írásjelek egységes kódtáblába foglalására. De minek van szükség kódtáblára? A probléma egyidos a számítógépek megjelenésével. A számítógépek csak számokat képesek kezelni, ezért ki kellett találni valamilyen megoldást arra, hogy ember által értheto információkat közöljenek. Kézenfekvo volt egy megállapodás, miszerint egy bájt tárol egy karaktert, ami 256 karakter ábrázolását tette volna lehetové. Az elso számítógépek angolszász nyelvterületen készültek, és a betuket ennek megfeleloen válogatták össze, és megállapodtak abban, hogy melyik szám melyik betut jelenti. Ilyen megállapodások például az ASCII és az EBCDIC is.
A személyi számítógépekkel együtt az ASCII terjedt el, ami eredetileg csak 7 bitet használt, ezzel 127 különbözo karaktert írt le. Ezek tartalmazták az angol ábécé kis- és nagybetuit, a számokat és sok nem nyomtatható karaktert.
Ahogy telt az ido, felmerült az igény arra, hogy az egyes nemzetek a saját nyelvükön kommunikáljanak a számítógéppel. Ekkor az ASCII kódtábla 127-nél nagyobb elemeinek a jelentését úgy határozták meg, hogy az csak egy megadott kódlap esetén értelmezheto egyértelmuen, vagyis például a 250-es szám jelentése (az általa ábrázolt karakter) attól függött, hogy milyen kódtábla szerint értelmeztük az adott szöveget. Ilyen kódtáblákat kiadott az IBM (cp437-USA; cp852) és az ISO (8859-1; 8859-2 …) is.
Ezek csak részmegoldások voltak és sok problémát okozott, hogy nem minden esetben lehetett megállapítani az ékezetes karakterek (127-nél nagyobb számok) eredetét.
A jelenleg használt Unicode formák közül a legelterjedtebb az UTF-8, ami változó hosszúságú kódolással (8-64 bit) reprezentálja a Unicode jeleit
• 1 karakter « 2 byte
• 65536 elemu kódtábla (fix)
• elso 128 elem: ASCII kódtábla elso fele
• többi elem: minden más egyidejuleg